Мария Илиева
Дъжд

chitanka.info

Земята въздъхна от тежест,

изкашля се в облаци прах.

Разтвориха клоните с трепет

дървета, сякаш са длан.

Отправиха тиха молитва и ето!

— Приведе небето чело.

На дъжд замириса.

Онзи ухаен, пролетен дъжд,

вливащ пожари направо във мене,

и чист небосклон.

Прохлада, измиваща грижите.

Дъжд, във който искаш да тичаш,

със песен под бисерни пръски,

премалял от любов да танцуваш

и с радост да цапаш през локвите.

Закъснялата пролет да пълни гърди

с аромата на люляк и цвят от липи.

Като загрижена майка,

със нежност,

небето своята блуза разтвори

и започна да кърми земята.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.